Det var en gang et kongepar som hadde en vakker liten datter.
Han ba feene i kongeriket Olivetta om å komme og velsigne barnet.
Men de glemte dessverre å invitere en av dem.
Det blir tåpelig om vi ikke har et navn ved kunngjøringen.
Se, kongeriket vil reise seg som daggry for henne.
Perfekt. Da er det det hun skal hete.
Endelig. En arving til mitt rike.
Å bære våre ønsker og drømmer inn i framtiden.
-Du har gjort meg veldig lykkelig. -Som du har gjort meg, min kjære.
Men hun vil ha ditt mot og din vennlighet.
Og hun vil ha din skjønnhet. Og stahet...
Et stort øyeblikk for Olivetta. Ingenting kan ødelegge denne dagen.
Lorder, damer, og fortryllersker fra de tre kongerikene.
Olivettas vakre folk.
Vi har invitert dere i dag for å feire dette kongerikes ætt.
Kom fram og hils vår førstefødte, en arving.
Prinsesse...Dawn.
Må du finne sann kjærlighet, for alltid.
Hjertet ditt skal alltid lede deg til sannheten.
Må lykke og kjærlighet lede deg gjennom livet.
Hva er dette? En fest jeg ikke er invitert til?
Dronning Violet, kong David, jeg er fornærmet av å bli utestengt.
Dronning Tambria, vi mente ikke å fornærme.
Vi sendte bud gjennom landet om vårt barns fødsel.
-Jeg hørte ingenting. -Kanskje fordi du bor utilgjengelig.
Min bolig er dit du sendte meg, i hjørnet av ditt rike.
La meg minne deg, dronning Tambria.
Da ditt kongerike ble utslettet, ga vi deg et tilfluktssted.
Jeg er bare her for å gi barnet en gave.
Du har tillatelse.
Kjære, søte, vakre barn.
Min gave til deg er denne.
På din sekstenårsdag skal du stikke deg på en rokk.
Og som betaling for dine foreldres fornærmelse skal du dø.
Du onde, råtne sjel.
En uttalt forbannelse kan ikke slettes.
Så jeg fortryller hennes nåde.
Til en prins kommer til henne med hjerte rent.
Skal hun sove beskyttet søvn til sann kjærlighet henne kysser.
Kongeriket skal også sove til dette kyss bryter forbannelsen.
Din usle lille nymfe.
Mens alle her slumrer tar jeg over kongeriket, det blir mitt.
Død og ødeleggelse blir ditt eneste selskap, Tambria.
Det du begjærer skal bli overgrodd. Og din makt står under denne trone.
Drep henne!
Stopp, Tambria! Vi er ikke ferdige med deg.
Men jeg er ferdig med dere. Vet dere ikke at kreftene mine-
-er så mye sterkere enn deres, som dere skal få se.
Nå skal du betale for ditt svik.
Du forblir alene i dette kongerike så lenge forbannelsen gjelder.
Jeg vil ikke lenger la meg fornærme, og dere skal råtne i helvete.
For å forhindre at den onde forbannelsen ble sann,-
-befalte kongen at alle rokker skulle brennes-
-til ikke en eneste fantes igjen i kongeriket Olivetta.
-Mamma, kan du lage en vinterkåpe? -Du vet at du ikke får spørre sånt.
Kongen lot også bygge en mur omkring slottet-
-og prinsessen skulle stenges inne for å beskyttes.
I eføytornet, til hennes 16-årsdag hadde passert.
15 ÅR SENERE
Kom inn. Mor!
-Min kjære jente, du er så spent. -Unnskyld, men jeg blir 16 år snart.
Og jeg lengter ut av mitt kammer. Blir det en stor fest i kveld?
-Ja. -Vil alle i kongeriket være der?
-Selvsagt. -Gutten som kommer med brød hver dag?
-Fortell om ham. -Jeg ser ham fra vinduet mitt.
-Har han sett deg? -Han er kjekk.
-Er han det? -Kanskje jeg får treffe ham en dag?
Det får du kanskje. I mellomtiden må du studere videre.
-Ingen liker en uklok prinsesse. -Selvsagt, mor.
-Så mye å forberede. -Jeg kan knapt vente.
Så lett rørt.
Dawn...du er det mest verdifulle jeg har i verden.
Jeg lover at når månen står opp i kveld, og du ikke har stukket deg.
Da skal vi feire.
Det sies at bare sann kjærlighet kan bryte forbannelsen.
Men jeg kan bare håper at forbannelsen aldri oppfylles.
Denne due skal fly til min prins.
Og da månen til slutt sto opp på Dawns 16-årsdag-
-og brøt forbannelsen ble det feiret i hele kongeriket.
-Er du klar, skatt? Din fest venter. -Jeg er litt redd.
Ikke vær redd. De vil elske deg som vi gjør det.
Jeg kan ikke tro det. Jeg har ventet hele livet, nå er jeg fri.
Ja, det er du. Du trenger aldri vente igjen.
Får jeg denne dansen, prinsesse?
-Får jeg danse? -Spør din mor.
Selvsagt, du har vår tillatelse.
-Kjenner du den gutten? -Nei, min konge.
-Kanskje han er en av ridderens menn. -Kanskje.
Jeg har en gave til deg.
Jaså?
Det var svært vennlig.
Ikke her. Kom.
Så lenge siden jeg så himmelen over meg.
-Jeg innså det nettopp. -Hva?
Jeg har aldri sett himmelen over meg. Den er så veldig vakker.
-Den er ikke det eneste vakre. -Gaven min?
Den passer kanskje ikke en prinsesse, så vakker som du.
Men jeg har arbeidet på den så lenge.
Åpne den da.
Jeg har aldri sett noe maken. Hvordan laget du noe så vakkert?
-Lover du å ikke fortelle det? -Selvsagt.
Hvordan skulle jeg kunne forråde den som gir en så vakker gave?
Jeg laget den med denne.
-Hva er det? -Det er en rokk.
Men du får selvsagt ikke røre den.
-Har du sett Dawn? -Hun klarer seg.
Fullmånen er passert. Forbannelsen er over.
-For meg. En siste gang. -For deg, min elskede. Selvsagt.
Du får ikke røre ved rokken.
Hvorfor ikke? Den dumme forbannelsen er over. Jeg har fylt 16 år.
Få se!
Den er ufarlig.
Å, nei...
Dumme lille jente.
Jeg mener, du skulle ikke rørt rokken.
Utålmodige ungdom. Vet du ikke at en uttalt forbannelse ikke kan brytes.
Din utålmodighet og impulsivitet har ikke tjent deg.
Og når det gjelder din kjære mor og far... Jeg håper de sover godt.
Å, nei. Dette kan ikke skje.
Min kjære konge og dronning. Barnet deres sover tungt.
-Bort fra henne! -Og det gjør snart dere også.
Det er visst fullmåne.
Bare noen dager til Dawn fyller 16 år.
Beklager at jeg må trylle fram det uunngåelige. Jeg ville ha mitt rike.
Nå skal jeg styre det i mange år.
Morte!
Bort med den lille nymfen!
Tusen forbannelser over dere feer.
Forbannelsen og motformelen var nå oppfylt,-
-og hele Olivetta falt i en dyp, dyp søvn.
Og den onde Tambria var alene igjen, for å herske over et sovende rike.
100 ÅR SENERE I KONGERIKET LIPSCOMB
Jeg arver ikke riket om jeg ikke har en kone og får en arving.
Du! Kom hit.
-Prins Jayson har forarget kongen. -Igjen.
Jeg lærte ikke leksen i morges. Ops.
Ta imot prinsens straff, du råtne hund.
Igjen.
Hold opp!
Pisk ham ikke som en gammel kvinne.
Gjør slik.
Han må lære leksen sin.
Jeg tar straffen, men ikke av deg.
Deres Høyhet, en framtidig konge skal ikke dele ut sin egen straff.
Greit.
Gruner får gjøre det i stedet.
Pisk ham som om du var jeg.
Nok! Nok.
Barrow, du kan gå. Og du, lærer.
Vin, jeg vil ha vin. En av dere, hent vin!
Hvis du leser dette, vet at et nett av eføy skal vokse.
Opp mine vegger og mitt spir, bare med et kyss det forsvinner.
Barrow, du er tidlig oppe. Hva har du der?
Jeg fant disse lappene i redet. Se, de blir et kart.
-Sannelig. -Hvem tror du skrev det?
Kan bare være én. Dette må være Torneroses ord.
Hvem er det?
Da prinsesse Dawn av Olivetta ble født, forbannet en heks henne.
Hun skulle stikke seg i fingeren og dø før hun fylte 16 år.
Gode feer forhekset henne også-
-så istedenfor å dø falt hun i dyp søvn.
Kan ingen vekke henne?
Ifølge legenden falt kongerikets befolkning i samme dype søvn.
Ingen har dratt dit og vendt tilbake. Det er en veldig ondt sted.
-Ifølge legenden. -Hvor ligger dette kongeriket?
Ikke langt herfra. Rett bortenfor de der fjellene.
Alle i Lipscomb kjenner til legenden.
Folk sier at trollformler bare er for barn.
Hun virker så sørgelig.
Barrow, prinsen krever dine tjenester.
-Hva er dette? -Ikke noe. Det er bare...
-Et slags kart? -Bare et tidsfordriv.
-Jeg har ikke nok å gjøre. -Det har visst tatt mye av din tid.
-Denne skriften. Hva betyr det? -Bare drømmerier. Ikke tenk på det.
Du skal få vite hva jeg bryr meg om eller ikke.
Jeg lar dere være alene i to sekunder og dere løper av sted som smågutter.
-Hva er dette? -Bare noe jeg oppdaget.
Noe du oppdaget? Lærer, hva står det?
Søvnen min slutter når en prins mine lepper kysser.
Forbannelsen opphører, og mitt rike går over til denne prins.
-Hva betyr det? -Det betyr, deres Nåde...
...at Tornerose, prinsesse Dawn,-
-skal våkne og at den prins som gir henne kjærlighetens kyss får riket.
Et kongerike. Mitt helt egne? Forsvinn!
Det er ikke lett. Det fins ondskap. De som drar dit vender ikke hjem.
Slottets mørke dronning styrer over mørke krefter-
-som overvåker den sovende prinsessen, og slottets skatter.
Du snakker til meg om kongeriker og skatter, og tror at jeg, en prins,-
-skulle bry meg om en gammel dame og hennes usette styrker?
Tror du vi kan innta det kongeriket, at jeg kan være min egen konge?
Alt er mulig, Deres Nåde.
-Gruner! -Deres Nåde.
Hent hestene. Vi skal skaffe meg et kongerike.
-Barrow. Du blir også med. -Han er bare din straffegutt.
-Hvordan kan han hjelpe deg? -Våger du å motsi meg?
-Nei, Deres Nåde. -Godt.
Du blir også med.
-Barrow, hva er veien inn i riket? -Vet ikke, jeg trenger kartet først.
Det står her at den onde dronningen bygde en mur rundt slottet.
Den onde dronningen igjen. En mur klatrer vi over. Du klatrer vel bra?
Vi tar bare over slottet. Om legenden er sann, sover alle.
Lyder klokt, bror.
Det står at vi er i stor fare om vi nærmer oss slottet.
Gå bakerst, gutt.
Hvordan skal vi komme oss over der? Hva sier kartet?
Det sier ingenting.
-Se! En båt. -Det var rart.
Sett i gang.
-Det er altfor lett. -Kom, Gruner. Ikke vær en feiging.
Redd for å bli våt på føttene, Gruner?
-Han er redd for båter. -Og for vann.
Som de lukter, er de nok alle redde for vann.
-Kom an! Kom an. -Kom, gamling.
Ro.
-Hva var det? -Nå har vi fått dem i gang.
-Kjente du det? -Det gjorde jeg.
-Vi gikk nok på grunn. -Vi burde ro fortere.
-Der er den! -Det er bare en fisk!
Hjelp meg!
Ro, noen, ro!
Ro!
Ut av båten!
Ut, menn!
Jeg sa jo at det ikke var trygt.
Vi kan ikke snu.
Dere så hva som skjedde med Fredrick? Så dere det?
-Du gjorde dette! -Stille! Jeg sa det ikke var trygt.
-Vi burde ha hørt på Gruner. -Deres Nåde, hvilken vei?
Deres...Nåde!
Barrow?
Kom.
Du skal ikke lede, du peker.
Kom.
Vi fortsetter.
Hva var den tingen? Du kan vel ikke tro at vi fortsetter?
-Fredrick er død. -En del av forbannelsen.
Hva sier du, Gruner? Hvordan kjenner du til forbannelsen?
Hvorfor sa du ikke noe tidligere?
Bestefar var ridder, han fortalte faren min, som fortalte meg.
Innenfor Olivettas murer går de døde mens de levende sover.
Det hviler en forbannelse over hele kongeriket.
-Hvorfor sa du ikke noe før... -Trodde ikke du brydde deg.
-Hva mener han? -At vi alle går mot vår egen død.
Vi leter etter en vei inn.
-Jeg vil ikke ha et sånt rike. -Stille.
Ingen spurte deg.
Deres Nåde...slottet er omgitt av en slags kraft.
-Vi kommer ikke inn. -Jeg har aldri sett maken.
Det har ingen. Dette er Tambrias magi. En advarsel til.
-Vi burde hvile her, Deres Nåde. -Vi hviler når jeg er i mitt slott.
Se, det er noe på murene.
Hva er det?
Noe uhellig.
Gjennom tidene kom mange kongssønner og prøvde å ta seg gjennom.
Men de ble tatt. Og der døde de en sørgelig død.
Se, der oppe. Et åpent vindu.
Vel, Deres Nåde, skal vi gå opp?
Det hadde vært klokt å la mennene hvile.
-Vi slår leir her for natten. -Bra. Vi holder vakt.
Før det burde vi la Barrow prøve det for oss.
Se om du kommer deg opp og ned uten å rammes av...hvordan var det du sa?
Nettopp, en sørgelig død.
Som du ønsker.
Du! Dette er et ondt sted. Vi burde dra tilbake.
Tilbake? Du mener over innsjøen?
Vi slår leir.
Jeg vil ikke bli her. Det må finnes en annen utvei.
Lillebror, vi klarer oss. Det verste er over.
I det slottet fins det ukjente rikdommer og skatter.
-Og når vi er inne, er alt vårt. -Eller vi dør.
Hva sa din kvinnelige poet? Muren er høy, du kommer til å dø?
Ser ikke så ille ut. Som å klatre opp en mur hjemme.
Lite lenger, Barrow.
-Hva ser du? -Det er bare et tomt rom.
Gå inn.
Sikre tauet.
I morgen går vi alle inn. Ingen sørgelig død i dag.
Ok. Se opp.
Er du jente eller gutt?
Vet ikke hva du tror du er, men jeg heter Newt.
Disse mennene er tyver og voldtekts- menn, du burde ikke vært her.
Jeg kan si det samme. Dette er intet sted for fylliker og kvinnebedårere.
-Dette er et farlig sted. -Det har vi merket.
Hva gjør du her? Er du på flukt, eller en tyv?
Jeg ble solgt til en grusom konge. Sultet, sparket, gikk med hundene.
-En dag rømte jeg. -Hvordan kom du inn her?
Jeg klatret i to dager, nå kommer jeg ikke ut.
-Vi tok innsjøen. -Du forstår ikke.
De levende som tar seg inn i Olivetta, kommer ikke ut.
Du er ikke trygg her. Hold deg til oss.
Store, voldelige fyllesvin på bakken? Nei takk.
Hva var den lyden?
Jeg tror det var kongeriket som sa at vi ikke er velkommen.
Jeg tolererer ikke sånn frekkhet i mine ledd. Hent mat til mennene.
Og så fort det blir lyst vil prinsen se om det fins en enklere vei inn.
Kom an!
Barrow.
Ja?
Skatten i slottet må være stor. For denne umaken.
-Ifølge legenden er hun vakker. -Jeg snakker om den ekte skatten.
Ikke prinsesse Day, eller hva hun nå heter.
Dawn, Deres Nåde. Din framtidige prinsesse heter Dawn.
Jeg vet det. Ikke rett på meg.
Hva mer vet du om henne?
Hun er en herlig forfatter. Nydelig håndskrift.
Mange sier at hun er en av de smarteste i alle tre rikene.
Det holder.
Når hun har født meg et par arvinger har hun ikke tid til tøv.
Selvsagt, Deres Nåde.
Menn! Våkne! Opp! Opp!
La oss sikre området. Så erobrer vi slottet mitt.
Vi har besøkere.
Åpne portene til deres ære.
De vil kanskje treffe noen av kongens og dronningens familie.
Ditt rike er enormt, Deres Nåde.
Vel, Barrow. Hvor enormt er mitt rike?
Det står ikke, Deres Nåde.
-Det er vel større enn Lipscomb? -Jeg tror det.
-Hva står det om denne broen? -Den står ikke på kartet.
Det kan være en felle.
Jeg trenger ikke en lærers mening når jeg skal bli konge.
Ja, Deres Majestet.
Deres Nåde? De kaster bort tiden vår.
Barrow, det fins ting jeg må forklare deg.
Først, så blir du virkelig alt du kan bli.
Det er mer...
-Hva er det? -De vandøde, Deres Nåde!
De går! Løp!
Løp!
Løp! Løp!
Kom hit! Gjennom her!
Earlin, jeg forlater deg ikke. Vi må løpe! Kom!
-Jeg klarer meg. Jeg gjemmer meg. -Jeg forlater deg ikke! Vi må bort!
Til muren!
-Du først. -Nei, du.
-Jeg går først. -Wilhelm! Jacob!
Beskytt deres blivende konge. Kjemp, feiginger.
-Stopp. Vi må redde Earlin! -Han er borte. Opp muren. Nå!
Ikke se ned.
-Hva er de tingene? -De døde, Deres Nåde.
Det er forbannelsen.
Dette er din feil!
Du viste oss broen, du leste kartet. Så...
Hva gjør vi nå?
Hele stedet er forseglet. Det er ugjennomtrengelig.
Toppetasjen er helt blokkert. De vandøde er der nede.
Om vi åpner der, lider vi samme skjebne.
Den eneste veien ut er den vi kom inn.
Vi trenger en avledning.
Heis opp meg! Dra meg opp!
De er framme ved slottets murer.
Kjenner du disse menneskene, Dawn?
-Vi skulle gjort dette før, bror. -Sier du til meg.
Deres Nåde, hva skal vi gjøre med ham?
Forlat ham. Han får dekke oss derfra.
Hjelp! Dra meg opp!
-Hva gjør du her? -Jeg sa at du ikke skulle komme hit.
Hva gjør jeg med tingene der nede?
De bruker tunneler og ganger. Men du vil ikke inn i slottet.
-Hvor er de? -Rett over hodet ditt.
Ok. Takk.
Du burde ikke takke meg for at jeg viser deg veien til din død.
Hvor skal du? Kommer du ikke?
Jeg stoler ikke på de mennene. De er for hjerteløse. De blir slaktet.
-De er soldater. Ikke tenk på dem. -Men dette er Tambrias rike.
-Kjenner du henne? -Kjenner til henne.
-Vi kan ikke bli her. -Hvor skal vi gå da?
Vi har ikke kartet. Barrow har det.
Gruner.
Gå og hent ham.
-La meg hjelpe deg opp. -Jeg fant en vei. Si det til prinsen.
Hva er det, fugl? Har de tatt seg opp på slottets murer?
Heldig for deg at vi reddet deg, Barrow.
Hørte dere noe?
Jeg har en dårlig følelse, bror.
Menn!
Kom an! Hold sammen!
-Vi er omringet! -Tilbake.
Treff dem under hjelmen!
Godt jobbet, menn.
Er alle OK?
Godt jobbet.
Kom an, Barrow.
På tide å plyndre skatten vår.
Og gjøre krav på mitt kongerike.
Barrow, kom. Kom med oss.
Nå, hvis de tror at de kan drepe noen av mine kjæledyr...
Da må jeg bruke noe sterkere.
Pass på trinnene, menn. Vær forsiktig.
Denne dronningen liker visst de dødes dekorasjoner.
-Barrow, hva vet du om dette? -Jeg mistenker flere vandøde.
Gruner.
Ta denne.
Det er sant.
Alle historiene er sanne.
Da går vi, åle. Vil du danse?
Du danser som en hund.
Ok.
-Dette gjør bare vondt et øyeblikk. -Tilbake, bror.
Wilhelm gjør det best.
-La henne være. -Pass deg.
Når vi har drept heksen, og jeg har kysset prinsessen,-
-kan du få alle jenter du vil ha. Kom igjen.
-Min prins, det er skatten din. -Byttet vårt venter.
En felle. Hvorfor skulle Tambria la skatten være ubevoktet?
Vi har ikke sett Tambria ennå. Bare hennes monstre og vandøde.
Gruner!
-Hun står bak det onde, Deres Nåde. -Jeg vet det.
La meg gå først. Dette er mitt kongerike.
Barrow.
Gå og hent skatten min.
Forsiktig, Barrow.
-Skynd deg, Barrow, hent skatten min. -Kanskje best å innta slottet først.
-Spar skatten til senere. -Jeg har ikke tid...
Han har rett, Deres Nåde. Skatten ville tynge oss ned.
-Hvorfor ikke sikre slottet... -Hvis jeg vil ha din mening...
Spør jeg etter den.
-Godt jobbet, Deres Nåde. -Jeg henter skatten selv.
Kom an! Hjelp meg.
Hva var det?
-Jeg kjente noe. -Hva?
Der var det igjen. Til trappene!
Løp!
Vent! Den tok prinsen. Vi må gå tilbake.
-Det var en felle. -Vi dør om vi leter blindt etter ham.
-Dette er din feil. -Du førte oss hit.
Gi meg en god grunn til hvorfor jeg ikke skal drepe deg nå.
Jeg har kartet! Og jeg er den eneste som kan lese det.
Om ikke dere kan lese. Da burde dere kanskje redde prinsen og prinsessen.
Menn, gjør deres sverd klar.
Vi går tilbake inn. Hold sammen. Barrow, du går i teten.
Ok. Kom.
Ok, det var her han forsvant. Ser noen noe?
-Klart. -Det er ikke noe her.
Det fins en tunnel her. Han må ha tatt den.
-Prinsen er død. -Pass munnen.
Det var det. Vi følger ikke Barrow mer.
-Vi drar. -Hva ville din prins sagt?
-Han er så godt som død. -Jeg trodde dere var soldater.
Ikke bondegutter redde for en legende.
Den tingen er ingen legende. Vi må gå.
-Redd? -Nei.
Prinsen blir sint om vi drar. Du vil vel ikke få bank?
-Jeg er med deg. -Bra. Følg meg da.
Ikke tro at dette hever stillingen din.
Det kom derfra.
-En av de vandøde! Angrip! -Nei. Vent!
Det er greit. Jeg kjenner henne.
-Hvem og hva er dette? -Nå er dere i enda mer trøbbel.
Dette er Newt. En av de andre levende tingene i disse korridorene.
Det monsteret består av all Tambrias ondskap.
Det vet at dere er her nå. Dere kommer dere ikke ut levende.
Hvis dere ikke drar nå. Forlater vennen deres og flykter.
Det kan vi ikke. Bare prinsen kan redde prinsessen.
Prinsen igjen. Tror dere monsteret bryr seg om hvem han eter opp?
-Han bryr seg ikke. Redd dere selv. -Det kan vi ikke.
Må da himmelen være med dere. Dere kommer ikke herfra levende.
Hvor ble det av henne?
Fort! Bestefaren min fortalte mange historier om sånne kamper.
Første rekke, stå fast!
Stå fast!
Jeg...jeg...jeg klarer meg.
Jacob...
Husk da vi var små.
Jeg pleide å krangle så mye med deg, jeg...
-Det drepte broren min. -La ham gå.
Vi må videre.
Du sitter på en konges trone.
Og jeg har nettopp duket opp et herlig måltid for en så fin gjest.
Prinsen av Lipscomb.
Jeg kjente din oldefar. Jeg husker ham godt.
En brutal mann, men ikke så hengiven.
Det har vel gått i arv i din ætt.
Han avviste meg da mitt rike ble utslettet.
Har du tenkt på hvordan det hadde vært å få et rike utryddet?
De skar halsen av mannen min, som en gris.
Så brente de barna mine levende, foran meg.
Jeg lurer på hva Lipscombs nåværende konge ville tenke-
-om jeg sendte tilbake hans sønns hoved. På en påle.
Beklager om han fornærmet deg.
Jeg beklager om han fornærmet deg.
Jeg er ikke som faren min.
Eller hans far før ham.
Du så hva som skjedde der borte. Vi kan ikke overleve her.
Prinsen er den eneste som kan bryte forbannelsen.
-Det er tvilsomt om han lever. -Ja.
Du kan bli her og være feig, eller vi kan gå framover og slåss.
-Du er sjefen. -Jeg vil heller ha min brors liv.
Jeg beklager ditt tap.
Men du kan ikke la din brors død ha vært forgjeves. Kom.
Jacob. Fortsett å kjempe.
-Du slåss bra til en straffegutt. -Og du til å være en tyv.
Godt gjort.
Livet mitt passerte nettopp revy.
-De vandøde bruker også tunnelene. -Jeg vil ikke være i slottet mer.
Du kan bli her, men jeg går denne veien.
-Hvilken vei? -Det er best om vi skiller lag.
-Jeg blir med deg. -Nei. Bli hos Jacob.
-Lykke til. -Ja.
Gruner!
Brenn i helvete!
Newt hadde rett.
-Jeg kommer aldri levende herfra. -Jeg tenkte det samme.
-Hva skjedde? -En forbannet reise fra begynnelsen.
Hva gjør vi nå?
Takk.
Ingen årsak. Her bryr man seg ikke om en manns rang. Du har klart deg bra.
Tross at ingen av oss kommer levende herfra.
-Vi er døde om vi blir her. -Vi er alt døde.
To av oss mot et ukjent antall monster og vandøde.
Om Newt kan, hvis hun kan overleve, da kan vi også.
Det er en ridders plikt å alltid ta en utfordring av en likemann.
-Har du noen ideer? -Det har jeg faktisk.
Er dette dine menn som torturerte mine tjenere?
-Jeg vet ikke. -Jeg skal ta meg av dette!
-Deres Nåde. Vi skal redde deg. -Barrow.
-Gruner! Du lever! -Så lenge. Vi skal få deg ut.
Spiller ingen rolle hvor mange dere dreper. Det fins utallige tjenere.
Jeg kan kalle fram endeløse armeer om jeg så vil.
For de som hviler, og de som ligger,-
-ber jeg nå alle dere døde-
-å stå opp igjen og gå på jorden.
Takk.
Dere trengte inn i Olivetta.
Dere ødela porten og slapp løs de vandøde i de tre kongerikene.
-Nei. -Nei? Se selv.
En slags familiegjenforening.
Hva er galt med deg?
Demonene mine skal sørge for at alle skal bukke for meg.
Ingen steder...og ingen... vil være trygge.
Dawn?
Ikke skad henne. La meg ta henne. Jeg tar henne med langt bort.
Du kan ha ditt rike, men gi henne til meg.
Prins Jayson, hører du din venn? Han vil ha prinsesse for seg selv.
Han visste aldri hvor han hørte hjemme.
-Hva skal vi gjøre med ham? -Forlat ham bundet.
-Vi tar oss av ham etter Dawn. -Hva har skjedd med deg?
Pass munnen, Barrow. Særlig når du snakker foran...dronningen min.
Og Dawn da? Og din streben etter et kongerike?
Du blir aldri en prins, Barrow. Du er en straffegutt.
Og det kommer du til å forbli, i dette rike, og i neste.
Hvorfor ett kongerike, når jeg kan ha tre, med Tambria?
Dessuten kommer faren min aldri til å gi meg sitt rike.
Så jeg gjør ting på min måte. Dette er min måte.
Kan vi fortsette nå, takk? Og drepe henne.
Jeg må få se hvor dyp lojaliteten din er.
Hvilken av vennene dine vil du drepe først?
Jeg foreslår straffegutten, Barrow.
-Hvilken ondskap ga hun prinsen? -Tro meg, jeg tror det er hans natur.
-Vi kommer aldri herfra. -Ikke i tide til å redde prinsessen.
Newt? Takk, gode Gud.
Ikke si sånt. Du er fremdeles så godt som død. Men ikke prinsessen, ennå.
-Du kjenner prinsessen? -Selvsagt. Hvorfor ikke?
-Kan du ta oss til henne? -Til din død? Hvis du vil.
-Jeg tror hun er denne veien. -Vet du ikke hvor hun er?
Jeg har aldri vært denne veien før.
Løp!
Gjem deg!
-Du forrådte meg. -Bare for å redde meg selv.
-Det virket ikke sånn. -Skulle jeg har ofret meg på sverdet?
-Tambria skulle drepe meg. -Virker som en god ide.
Gode menn har dødd for din ære. Og nå bytter du side? Du er feig!
-Du forrådte Dawn! -Jeg ville aldri drept Dawn.
-Hvordan kan jeg stole på deg? -Du må.
Barrow.
Jeg er lei for det. Det fantes ingen annen vei.
-Du må fremdeles kysse prinsessen. -Og drepe Tambria.
-Jeg følger deg. -Nei.
Du må redde deg selv.
Ta dette. Det er mitt våpenskjold.
Du burde dra et sted der ingen kjenner deg som straffegutt.
Da min far erobret din fars rike tok han fra deg din fødselsrett.
Jeg gir deg den tilbake.
Jeg kan i det minste møte dette som en mann.
Du har kommet tilbake.
Du kanskje er mer av en mann enn jeg trodde.
Kanskje jeg er det.
Skal jeg tilbringe evigheten med noen må jeg vite at han er ved min side.
Du får ingenting før du har drept Dawn.
Min hær erobrer der ute, og jeg kan ikke nyte det, jeg sitter fast her.
Du må drepe henne for meg.
-Å, hun er... -Vakker. Skulle du si det?
Hun skal også bli veldig død.
-Selvsagt. Jeg innså bare ikke... -Slutt å gape.
-Du må drepe henne. -Hvorfor meg?
Jeg har prøvd å drepe henne tusen ganger. Men jeg trekkes tilbake før.
Det er en del av den lille feens forbannelse.
Se, så søtt.
Du prøver å vekke henne med et kyss, men det kan bare en renhjertet prins.
-Våkne da. -Og det er klart hvilken type du er.
Å, det er så vanskelig å forsøke å være mann. Og du var så nær.
-Du slipper aldri unna med dette. -Hvordan vet du hva jeg kan klare?
Hent den skallete. Jeg vil leke med hodet hans.
Newt? Du lever?
Selvsagt. Jeg skal lede deg til prinsessen.
Kom.
Dreper du prinsessen, får du ditt eget kongerike.
Ikke stort, men likevel et kongerike, og jeg blir evig takknemlig.
-Hva skal jeg gjøre? -Bare stikk henne i hjertet.
Jeg vil ikke ta noen sjanser. Og du får hva hjertet ditt begjærer.
Hva om jeg ikke gjør det?
Da river jeg av deg hodet.
Hvorfor kan ingen av dere bare drepe henne?
Tilbake!
Du tror du kan utfordre meg? Du har ikke en sjanse.
Du tror du kan redde prinsessen? Jeg har en gave til deg.
Ondskapens hånd, skjebnens hånd, de nettopp drept, gjenoppvekk.
De var onde mot deg da de levde, lurer på hvordan de behandler deg nå.
Hva har du gjort?
Deres Nåde, hør på meg. Jeg vet at du har et godt hjerte.
Du tror han har et godt hjerte? Han ser ganske hjerteløs ut.
Hva tror du? Har du kjærlighet i hjertet? Hva tror du? Tror ikke det.
-Jeg syns synd om deg. -Synd på meg?
Du er trist. Det syns i øynene dine. Du vil aldri forstå sann kjærlighet.
Er du fortsatt sulten?
Sulten? Sulten? Et, et.
Gjør slutt på ham!
Earlin. Takk gode Gud at du lever. Trodde aldri jeg skulle se deg igjen.
Tambria! Jeg er ikke ferdig med deg!
Jeg har beseiret dine døde, dine monster.
Ikke alle.
Der! Det er gjort! Slipp dem fri.
Ålreit. Gå med deg.
Jeg gir opp. Jeg kan ikke bære denne byrden lenger.
Jeg har ingenting igjen. Prinsessen er din. Vekk henne.
Kjærligheten overvinner alt.
Se opp!
Din løgner!
Han er død. Du sa at kjærligheten overvinner alt.
Og det har den gjort, barn.
Men jeg står med mitt folks blod.
Alle som er forgått i de usle og grusomme hender,-
-stå opp fra kryptens dyp-
-og gå på denne bakke, tjen min makt.
Hevn mitt blod og gi meg tjeneste.
Hevn mitt blod.
Newt, om du ikke tar sverdet og stikker Tornerose i hjertet-
-kommer Barrow til å ete deg.
Kom, kom alle sammen.
Gå til henne.
Nei!
Du stakkars skapning.
Du...du kysset meg. Takk.
Om du tror du kan ødelegge framtiden jeg har tryllet fram i 100 år...
Men siden du ikke sover lenger... Kan jeg drepe deg.
Vik tilbake! Slik snakker man ikke til min prinsesse.
Tambria. Du er ikke velkommen her mer. Stikk av.
Dronning Tambria, du er nå forvist fra mitt rike.
Det er mitt rike!
ETT ÅR SENERE
Den er harmløs.
Du får komme inn, Deres Nåde. Festen skal begynne.
Om et øyeblikk.
Jeg tenkte på ting for lenge siden.
Deres Nåder, prinsesse Dawn.
Jeg husker en fortelling om en sånn dag.
-Jeg var så ung. -Det er du ennå.
-Jeg er 100 år eldre enn du. -Noe sånt.
-Er du klar? -Jeg kan knapt vente.
Godtfolk, takk for at dere vil feire fødselen av vår første datter, Day.
Kom, og velsign henne.
Må du alltid være fager.
Så levde de lykkelige i alle sine dager.
Eller kanskje ikke.
Jeg vil gi barnet en gave.
Retailrippet av Team NTS